![Diktatorska balada 1 Diktatorska balada 1](https://www.danas.rs/wp-content/uploads/2022/09/Zoran-R.-Tomic-Privatna-arhiva.webp)
On umišlja da je Bog, da je veliki, bitan.
U stvari trošan je, karikaturalan, marginalan.
Nadasve – sitan.
A odavno ovde ili negde drugde izabran, dodeljen, tragičan.
I bezgranično sujetan.
Diktator ma koji smatra – ili grešim? – da je kobajagi ključan, da se oko njega okreće svet, da zbog njega i u njegovom smeru sve ptice lete.
Dok svetski poredak i oligarsi nemilosrdni za njega redovno nimalo ne mare,
(Osim što nama Balkancima katkad cinično „jelo“ dosole i u ponečemu nas prevare.)
Odluke „napolju“ donose drugi, potpuno izvan njegovog domašaja i kruga.
Ne uzimajući ga ozbiljno,
Ni kao prijatelja, ni kao druga.
I evo ga na pijedastalu krhkom predugo traje on, čas ohol, čas ponizan,
Nesrećan i, kao, neshvaćen.
Zaslepljen, mamuran, bolan.
U dubokoj senci ove naše tužne, u svemiru zalutale planete.
LJuljajuće, napukle, razapete.
A svaki takav on – vrhovnik, u teško je nepravo, stramputicom daleko zabasao, nazad ne sme, voljno napred ne može,
Ambicijom lažne slave u močvaru zagazio.
U koju je često duboko zalazio.
I pred našim očima nekažnjen godinama prolazio.
Stoga nimalo ne shvatam one ne tako retke, neke,
Nedopustivo pasivne, dezorijentisane,
Kao i one brojne, nezasite, odjekom sopstvene dreke opijene.
Ružno međusobno posvađane.
I interesima radrobljene, na putu posustale.
Prošlošću zatucane.
Nasuprot, na sreću, ima i mnogih koji se neprekidno i hrabro za razum i svetlost, za svoje potomke i zemlju bore.
Sluteći da tom i takvom diktatoru sveću (preostale) političke moći utuliti mogu i znatno pre zore.
Na polzu izmučenog naroda, u korist svih nas.
U neki što skoriji čas.
P. S. Ponekad, opet, gorko pomislim, u sobi maloj u njenom kutku skriven.
Sâm, načet, bolestan i neumiven.
Ćebetom prašnjavim, starim, metaforičnim preko glave pokriven.
Lično, odmaklim godinama bezmalo satrven.
U tekućem vremenu neizvesnom, olujnom, strašnom,
Klaustrofobičnom.
Pritom me utešno svojim očima, bistrim, tamnim.
Onako lep, nevin, uspravan, ponosan,
Veličanstven.
Poštuje i bez ostatka voli, sem dece možda samo on – Riki,
Naš vrli, smeđi pas.
Verni, dragi,
Čovekoliki.
Autor je profesor Pravnog fakulteta
Stavovi autora u rubrici Dijalog ne odražavaju nužno uređivačku politiku Danasa.
Pratite nas na našoj Facebook i Instagram stranici, ali i na X nalogu. Pretplatite se na PDF izdanje lista Danas.