Iako nisam član Udruženja za odnose s javnošću, kome je velikodušna „Jugohemija“ ustupila krov nad glavom, niti smo moja agencija i ja laureati bilo koje titule (makar i neke za „najgluplju kampanju godine“) koje ovo i slične „asocijacije profesionalaca“, uz odgovarajuću kotizaciju, „samo da pokriju troškove“, dodeljuju iz godine u godinu – za kategoriju „uvek aktuelan slogan“ (potkategorija „večni“) kandidujem dva: „Uđeš, izađeš i – gotovo“ i „Muškarci znaju zašto“.
Elem, taman sam se vratio iz totalno nezvanične posete bratskom Istoku, tj. EU, mislim Bugarskoj, neki dan pre našeg predsednika koji je bio isto tamo, samo u, ako sam razumeo, poluzvaničnoj, košulja bez kravate, viziti bugarskom kolegi.
Umalo ponosno ne uzviknuh „vau“ (napokon izvozimo srpsku pamet na „probirljivo evropsko tržište“!), sricajući na jednom kafanskom suncobranu onaj muškošovinistički, pomalo diskriminatorski, a sasma zaverenički slogan „Muškarci znaju zašto“, na reklami za plovdivsko pivo „kamenica“, kad u podnaslovu pročitah da je i tamošnja pivara, baš kao i naša Apatinska, članica, belgijske „InBev grupe“.
Uteši me, po povratku na ovu, zapadnu stranu „gvozdene zavese“, građanin Boris Tadić koji i ove sezone nemilice troši instituciju predsednika Republike, „uzimajući ‘leba“ Mrkonjiću, Kalanovićki, ajde-de, i Dinkiću. Šta je to sve i ko „nivo“ predsednika Srbije, Bog sami zna. No, hajde da poverujemo da je i to deo neke mudre „visibility“ strategije komuniciranja s javnošću koju su mu komponovali Krstić i Šaper, iako, da je pitao mene, iskreno bih mu preporučio Đilasa – on to ume bolje, a i već je bogat – radio bi mu to, siguran sam, i volonterski…
Umeo je, onomad, Mrka, dok je on preduzimao, a Sloba se samo slikao, da putare iznenadi vrućim pečenjem i „gajbom piva mlakog“, u majstorskoj, zidarskoj ambalaži.
Predsednik impresionista, izgleda, „ima zmiju u džepu“, on više voli da napamet računa mostove u decimalima i Ludolfovim brojkama – niko ne gradi toliko, takvih i tolikih mostova u Evropi, tj. niko ne kasni s tim poslom dve-tri decenije kao mi.
Ne pojasni Tadić zašto se – pre nego se svi podavimo na „Gazeli“ – zamišljeni kružni prsten oko Beograda ne dovrši bar na delu obilaznice od petlje „Ostružnica“ do „Bubanj potoka“ (umesto što neko sredstva namenjena tunelu „Straževica“ preusmerava u „druge potrebe“), dok preostale evropske kamiondžije koje još brundaju rakovičkim sokacima i puteljcima, zauvek ne zaobiđu Srbiju.
Ali, vredi pohvaliti činjenicu da je predsednik, sa sve svitom, najurednije, a besplatno promovisao HTZ opremu kao preduslov bezbednosti na radu. Slogan: „Muškarci znaju zašto“.
Samo Tadić ne bi bio Tadić da ne boluje od hroničnog „neizdrža“, pa da posle dve državničke, ne doda i tri „u ponešto opuštenijoj atmosferi“. Zavapi tako da mu je potrebno još osam godina iliti dva puna mandata da dovrši posao, što će reći da je sebi dao deceniju fore da ispuni ono što je, 2008, obećao da će realizovati za godinu-dve. A, do te 2018. možda postanemo i ozbiljan „kandidat za kandidata“ za članstvo u EU, pa, eto, njegovoj vladi i šansa pride.
Zbunjeni su bili i akreditovani „izveštači“ sa mostova, kolektora i ostalih bušotina. „Srbija je veliko gradilište“, izvergla tako večiti Mrka, u povodu Dana građevinara. – Nije trenutak ni za kakva slavlja. Sumorna je slika u građevinarstvu – prevede na srpski Mrkonjićevu fatamorganu drugi „reporter“, ministar rada i socijalne politike Rasim Ljajić.
… Taj jaz je još dublji u povodu meča između Forcan – Mileusnićevih i Miškovića. Pošto je uz mlađu i lepšu, a damu, režim, zakonito bi bilo da mediji i sve kritičko i misleće po Srbiji stane uz Miškovića. Ali – avaj. Sad se javnost, u vezi s raskidom ražalovanog Slobinog funkcionera i predsednice Saveta za brendovanje Srbije po svetu, podelila na „zvezdaše“ i „partizanovce“. Mene lično, kao pasioniranog čitaoca si-vija i ostalog autobiografskog štiva više zanima kako je to neko uspeo da 1992 – sve u jednoj godini – sa samo 23 leta života, diplomira na Ekonomskom, usavrši menadžment, pa marketing u Londonu, postavi na zdrave noge buduću imperiju „Delta M“, „stane i postane“, u toj ludoj ratnoj, inflatornoj i varljivoj godini, na svim tim mestima. Tako, makar, čitam u svih devet beogradskih dnevnika.
… Jeste, neko je objavio i sliku četvorice sa šampanjcem u ruci: predsednik Srbije, tek prošaranih vlasi; biznismen, u intervalu između ministarskih funkcija, Boža Đelić; neki mnogo važan Francuz i biznismen Tomislav Đorđević. Potpis ispod fotke: „Prodaja Meridijan banke, 22. maj 2005“. Setih se one, „vređa zdravu pamet“, agresivne kampanje: Marko Rambo Kraljević Amadeus s topuzinom i „vjernom ljubom“ u postelji i slogan „Uđeš, izađeš i – gotovo!“
… Kosovo, Ganića i „Zvezdu“ ovde ne pominjem. Ko nas je vukao za jezik? Jesmo li u Hagu, Londonu i Bratislavi pristali na propozicije igre? Jesmo, igrali smo i izgubili…
Pratite nas na našoj Facebook i Instagram stranici, ali i na X nalogu. Pretplatite se na PDF izdanje lista Danas.