![„Prozor u dvorište": 70 godina Hičkokovog filma o klaustrofobiji, voajerizmu i dosadi 1 prozor u dvorište](https://www.danas.rs/wp-content/uploads/2024/08/profimedia-0901941207-e1724938351259-1000x560.jpg)
Film „Prozor u dvorište“ napunio je 70 godina, ali njegov značaj za filmsku industriju je neosporan i dan-danas.
Alfred Hičkok je „Prozor u dvorište“ režirao u trenutku kada je iza sebe imao već tri decenije karijere i skoro 40 filmova.
On je tada stekao već toliko reputacije, pozitivne i negativne, da je postao prepoznatljiv kao i sve njegove zvezde iz filmova.
A 1954. napustio je kuću Warner Bros. i prešao u Paramount, koji mu je pružio svu neophodnu slobodu, tako da je praktično mogao da radi šta želi.
Izabrao je tim kome veruje i koji razume njegovu viziju, okupio je svoje omiljene zvezde i stvorio jedno nezaboravno remek-delo koje mu je dalo dovoljno kredita da i u narednim ostvarenjima radi šta poželi.
Za glavne uloge izabrao je Džejmsa Džimija Stjuarta, jednog od najvoljenijih glumaca Holivuda i Grejs Keli, filmsku zvezdu koja će dve godine kasnije postati princeza od Monaka.
„Prozor u dvorište“ snimljen je na setu koji je u potpunosti izgrađen za Hičkokove zamisli i koji je bio najveći koji je studio do tada napravio, a sve to da ne bi bilo problema oko snimanja na pravoj lokaciji.
„Prozor u dvorište“ sniman je sa posebnom pažnjom
Radnja prati L. B. Džefriza, iliti Džefa, fotografa koji je slomio nogu i mora da se oporavlja u svom stanu u kolicima, gde mu jedinu razonodu predstavlja gledanje komšiluka kroz dvogled.
Društvo mu povremeno pravi devojka Lisa, žena iz visokog društva, koja malo-malo pa ide na neku žurku, a koja bi da ga oraspoloži po svaku cenu.
Jednog dana, Džefu se učini da je video ubistvo u komšiluku i tada mu niko ne veruje, uključujući Lisu, te bi on preduzeo sve što može da otkrije istinu.
I tu dolazimo do najprepoznatljivijeg detalja filma „Prozor u dvorište“ – klaustrofobije i osećaja nemoći koje mi kao gledaoci delimo sa glavnim likom.
Hičkok je ciljano sve režirao tako da mi vidimo samo ono što on vidi i ništa više, a ujedno i čujemo samo ono što on čuje i nikako drugačije.
Da bi se pojačao efekat pojedinih scena, prvo vidimo likove kako gledaju u nešto, potom vidimo u šta oni to gledaju i na kraju njihovu reakciju na to što su videli.
![„Prozor u dvorište": 70 godina Hičkokovog filma o klaustrofobiji, voajerizmu i dosadi 2 „Prozor u dvorište": 70 godina Hičkokovog filma o klaustrofobiji, voajerizmu i dosadi 1](https://www.danas.rs/wp-content/uploads/2024/08/profimedia-0901941157-1024x617.jpg)
To ne znači da „Prozor u dvorište“ donosi ponavljanje istih scena, naprotiv, ovakvo okruženje služi da postepeno, ali vrlo efektno, podiže napetost sve do (ne)očekivanog završetka.
Okruženje Džefovog stana, u koji pored Lise dolazi i njegova bolničarka Stela, osmišljeno je tako da deluje živo i da nam ne dosadi do kraja filma.
A dvogled koji on ne ispušta iz ruku je glavna Hičkokova metafora za voajerizam koji je sveprisutan kod ljudi, a naročito kod bioskopskih gledalaca.
Osim toga što su ljudi po prirodi znatiželjni i žele da znaju šta se dešava u njihovoj okolini, filmski gledaoci su posebna vrsta voajera koja jedva čeka da vidi glumce koji treba da ih zabave.
„Prozor u dvorište“ je među najuticajnijim filmovima svih vremena
Zato mi ovde sve gledamo iz Džefove perspektive i jednako nas zanima šta se dešava iza zatvorenih vrata, spuštenih roletni i komšijskih zidova.
To nas čini nekom vrstom njegovih saučesnika, što Hičkoku uopšte nije strano jer je to radio u mnogim svojim filmovima.
Čak i Lisa kaže Džefu da je jedini način da obrati pažnju na nju taj da ode u komšijsko dvorište i pogleda je kroz dvogled, što će i učiniti u eksplozivnoj završnici.
Koliko god da ste na početku filma sigurni da je Džef u pravu ili nije u pravu, do njegovog kraja Hičkok će vas naterati da posumnjate u sve što ste videli.
Zbog toga je on ne samo među najuticajnijim, nego i najboljim filmovima svih vremena, u vrhu brojnih lista, računajući i sama najbolja dela čuvenog reditelja.
„Prozor u dvorište“ doživeo je rimejk u vidu televizijskog filma iz 1998. godine sa Kristoferom Rivom i Deril Hanom, a potom i moderniju izmenjenu verziju u filmu „Disturbia“ iz 2007. godine.
Uticao je na nekolicinu filmova Brajana de Palme, a dobio je verovatno bezbroj omaža u raznim serijama, među kojima se mnogi rado sećaju one verzije iz „Simpsonovih“.
Pratite nas na našoj Facebook i Instagram stranici, ali i na X nalogu. Pretplatite se na PDF izdanje lista Danas.