![Uz uživanje i bol 1 Uz uživanje i bol 1](https://www.danas.rs/wp-content/uploads/2019/09/kul01-2.jpg)
U Milanu 1974. godine Marina kaže ovako: „U praznom osvetljenom prostoru postavljen je snažan ventilator koji kroz široki otvor izduvava veliku količinu vazduha. Postepeno se približavam otvoru, pokušavam da udahnem sav vazduh.
Kada usne priljubim uz otvor ventilatora, usled prevelike količine vazduha dolazim na granicu svesti. Gubeći svest ne zaustavljam akciju jer ventilator i dalje pokreće moje lice koje se zbog vazdušnog pritiska deformiše. Video-kamera prati ceo proces, preko dva ekrana ga istovremeno prenosi publici koja se nalazi odvojena u druga dva prostora. Akcija je snimana tako da se na ekranu ne vidi uzrok ponašanja (ventilator), već samo posledica (menjanje izraza moga lica). Istovremeno, čuje se stvarni zvuk ventilatora, i taj zvuk je snimljen na video-traci.“
Komentarišući ovaj performans – „Ritam 4“, Marine Abramović, istoričar umetnosti Ješa Denegri skreće pažnju da u njemu, za razliku od prethodnih, publika nije prisutna direktnom zbivanju, nego je u drugoj sali.
– Publika gleda na videu njeno lice koje se grči i krivi. Marina dolazi u isto stanje gubitka svesti kao u performansu u kojem je uzela tablete. Isto načelo se ponovo dešava samo što je u „Ritmu 4“ uveden i taj novi momenat – posredovanog gledanja, preko video ekrana. Video tu nije samo dokument, nego faktor koji se uključuje u sam proces – kaže Denegri. On dodaje da je poslednji performans iz ciklusa Ritmova – „Ritam 0“ Marina Abramović izvela u Galeriji Studia Moro 1975. godine a scenario za njegov opis je najkraći u odnosu na prethodne iako je u njemu izložila čak 72 predmeta.
„Na stolu se nalaze predmeti, koje možete upotrebiti na meni. Ja sam objekat. Vreme trajanja: 6 časova (20h-02h). Svu odgovornost preuzimam na sebe“, navela je Marina u uputstvu za publiku. Denegri smatra da je „Ritam 0“ mogao da bude kraj ne samo Ritmova nego i Marininog života. Prema njegovim rečima, dramatičan sled zbivanja u vezi s ovim performansom je veoma slikovito dočarao kritičar Tomas MekEveli.
– Najpre morate sebe staviti u tu situaciju, zamisliti Napulj, taj suludi grad južne Italije ispred Vezuva, publiku koja je u prvi mah bila zbunjena, koja je samo buljila, sve dok nije počela ta suluda južnjačka mediteranska noć… – kaže Denegri.
Sto je, kako MekEveli navodi, bio prekriven predmetima za „uživanje i bol“. Bilo je ih je 72, između ostalih: pištolj, metak, plava boja, češalj, zvonce, karmin, bič, džepni nož, parfem, viljuška, šibice, ruža, sveća, testera, med, kost od jagnjeta, šešir, sekira, čekić, konac, list belog papira, pero, vino, voda, so , šećer, žileti, frula, hleb, novine…
Posle tri-četiri sata uglavnom pitomog ponašanja, publika je počela Marini da seče odeću, da je obnažuje, zatim ju je dodirivala. Bilo je kako MekEveli navodi i nekoliko seksualnih nasrtaja, zarezavali su je potom oštrim predmetima a jedan od gledalaca je uzeo u ruke pištolj s metkom i prislonio ga Marini na glavu, dok je njen sopstveni prst bio obmotan oko obarača. Baš u tom momentu je istekao šesti sat performansa.
Denegri smatra da je Marina slutila da je u svoja prethodna četiri Ritma, ako ne iscrpla, onda dovela do određenog nivoa svoje zamisli i da bi trebalo da ih završi. Da li je već tada upoznala Ulaja i da li su oni bili rešeni da nastave njihove umetničke aktivnosti zajedno ili ne, naš sagovornik ne zna pouzdano, ali ocenjuje da „Ritam 0“ idealno zatvara priču Ritmova, beogradski period i sve to što je Marina Abramović radila dotad sama.
Pratite nas na našoj Facebook i Instagram stranici, ali i na X nalogu. Pretplatite se na PDF izdanje lista Danas.